Cu toții ne punem întrebări...
...întrebări importante.
Există extratereștri?
Face parte din ceea ce înseamnă să fii om.
Cum îi găsim?
Uitați-va la asta!
Ma numesc Stephen Hawking
si cred că cineva ii poate răspunde la aceasta întrebare importanta.
Buna!
Cu ajutorul unor oameni obișnuiți...
Oh, Doamne!
...si cu o echipă de experți...
Prima dată când am văzut-o, mi-a luat mintile.
...vom merge in ultima calatorie
in căutarea răspunsului celor mai mari mistere ale Universului...
- Pot să aud viața inteligentă!
...folosind puterea minții umane.
Pentru că oricine poate gândi ca un geniu.
GENIUS de STEPHEN HAWKING
SUNTEM SINGURI?
Te-ai uitat vreodată noaptea la cer și te-ai întrebat dacă mai este cineva acolo?
Creaturi extraterestre, care probabil ca trăiesc pe o planetă care orbitează în jurul unei stele foarte indepartate?
Dacă ați meditat la aceste lucruri, sunteți într-o companie bună.
(: SDR :)
"Suntem singuri?"
Este una din cele mai importante întrebări ale umanitatii,
avute în vedere de către unele dintre cele mai inteligente minți care au trăit vreodată.
Cu toate acestea, cred că oricine isi poate răspunde.
Să vedem dacă am dreptate.
Am cerut a trei minti curioase să mi se alăture într-o călătorie de descoperire.
Ii așteaptă mai multe provocări interesante.
Li se vor da instrumente și echipamente.
Vor putea urma pe cei mai mari gânditori din istorie pentru a înțelege cât de probabil este să fim singuri?
- Suntem singuri? - Suntem singuri?
Cred că e o intrebare importanta.
Raspunsul onest este că nu știu.
Sper...
poate ca si cred, că nu suntem singuri.
Pe de altă parte, nu m-ar deranja să credem ca suntem atât de special.
Aș spune: "Ia-mă!"
Vreau să plec, vreau să exploreze, vreau sa vad ce e acolo.
Primul pas pentru gasirea vietii extraterestre
este de a intreba ce face posibila existenta vietii?
Cum a început viața, aici, pe Pământ?
Avem o foarte mare dversitate de vietați pe Pământ. Cum este posibil?
Cred că o sursă de energia este esenţiala.
Luați în considerare de unde vine energia vieții pe luxurianta noastră planetă, Pământul.
Este energia stelei noastre:
Soarele.
Deci, probabil ca si alte stele ar putea da energia vieții altor lumi
din galaxia noastra, Calea Lactee.
Pentru a începe să lucreze la cât de probabil este aceasta,
primul lucru pe care voluntarii trebuie să-l faca
este sa inteleaga cat de multe stele sunt in galaxia noastra.
Dacă zicem ca acest bob minuscul de nisip reprezintă o singura stea din Calea Lactee?
Și in această lingură sunt 50.000 de boabe de nisip.
Deci, aici ar fi 50.000 de stele.
Plecand de aici,
pot voluntarii sa ghiceasca numarul de stele din galaxia noastra
și să găsească o modalitate de a le vizualiza?
-O lingură de nisip. -Bun.
Aici sunt 50.000 de stele.
-Și incap intr-o lingură. -Vad.
- E o nebunie. - E o nebunie.
Deci, ce putem face pornind de aici?
-Putem ghici câte stelele avem în galaxie? -Bună întrebare.
-Știu sigur că sunt miliarde, dar... -Miliarde?
Ma gandesc la o sută de miliarde. Cred că am auzit asta undeva.
Un miliard? Eu zic sa încercam cu asta.
- Nu stiu... - O.K.! O.K.!
Inclin pentru mai multe.
Mai mult de 100 de miliarde?
Imi place 100 de miliarde, dar nu știu dacă imi place un miliard.
Cred că sunt undeva între 90 de miliarde și 100 de miliarde.
De ce nu o cântărim ca sa aflam cât are și apoi o putem mari pana la 100 de miliarde?
Aici sunt toate stelele noastre.
50,000 stele cântăresc...
...70 de grame.
70 de grame.
Să facem calculele.
100.
140.000 de kilograme.
Au calculat corect.
Vor avea nevoie de 140.000 kg de nisip
pentru a reprezenta cele 100 de miliarde de stele presupuse.
Asta inseamna mult nisip.
De ce nu cântărim o găleată și apoi sa vedem de cât de multe galeti avem nevoie?
-Sună bine. -Ok.
Cat avem?
Are cam 14 kg.
- Asta inseamna 10.000 de găleți. - E o nebunie.
Sa încerca "sa adunam" până la un miliard de stele
si apoi multiplcandu-le de o sută de ori, ne-ar da o idee despre cât de mare este galaxia noastră...
Bazata pe o estimare.
-S-o facem. -Bine.
Grele mai sunt gălețile astea de stele!
În cele din urmă, începem să înțelegem marimea galaxiei noastre.
Este o călătorie științifica care a început cu mult timp în urmă...
...când miturile ne spuneau că aceasta "Cale Lactee" e un drum ceresc facut din lapte.
Apoi, în urmă cu 500 de ani, o minte revoluționară a dezvăluit ce este ea cu adevărat,
pentru prima data.
Galileo Galilei este probabil fondatorul științei moderne.
La sfârșitul anilor 1500 si inceputul anilor 1600,
vine cu un nou mod de privi lumea.
Acest nou mod este "experimentul".
Marele experiment al lui Galileo a fost să ia o tehnologie facuta pentru navigația pe mare
și sa o îndrepte spre cer.
Telescopul său a dezvăluit un adevăr frumos.
Cand Galileo si-a indreptata telescopul spre Calea Lactee,
își dă seama, cu ajutorul telescopului,
că aceasta Calea Lactee este formata din stele.
Nu-mi pot imagina excitarea lui Galileo in acel moment.
Este o descoperire mare, mare.
Galileo a făcut un pas important
în căutarea științifică de a cuantifica galaxia noastră.
O călătorie pe care sper ca si voluntarii mei o vor urma.
Astăzi știm ca aceasta Calea Lactee este o imensă spirală de stele, planete, gaz și praf interstelar.
Dar chiar si asa, putem doar estima numărul uimitor de stele pe care le conține,
ceea ce, de asemenea, si voluntarii încearcă să facă.
Asta reprezinta un miliard de stele.
Asta este un miliard de stele.
Cred că estimarea mea inițială de 100 de miliarde era prea mare.
Hai să vedem. 100 de grămezi...
-E mult. -E mult.
Poate ca sunt doar un miliard de stele.
Oamenii de știință estimează numarul de stele din galaxia noastră
cu o ecuație matematică complexa.
Iar răspunsul este destul de uimitor.
Il estimeaza la 300 de miliarde de stele.
E de 3 ori prima lor apreciere
și de 300 de ori estimarea lor revizuită.
Cât de mult greșesc!
-Dumnezeule. -Doamne.
300 de miliarde?!
De necrezut.
E atât de mare.
Cred că o să avem nevoie de ceva mai mult nisip.
O, Doamne!
Asta inseamna o galaxie!
Acum au echipamentul potrivit.
De cât de mult nisip vor avea nevoie?
8 tone.
In total avem nevoie de 416 de tone și avem abia 40.
Mai trebuiesc 362.
Lasand lopețile si vazand camioanele
pur și simplu am realizat cât de mare este galaxia.
61 tone pana acum.
Innebunesc!
Cred că aceasta este singura modalitate de a înțelege
numărul adevarat de stele din galaxia noastră doar.
Fiecare lopata de 8 tone reprezintă 6 miliarde de stele.
Fiecare reprezintă o posibila sursă de energie pentru o lume extraterestră.
-Niciodata nu puteam face singuri aceasta gramada. -Nici gand. Aș fi murit până acum.
Trebuie să recunosc ca avem al naibii de multe stele acolo.
Mai avem nevoie de inca 15 tone.
Lopata numărul unu, ești gata să o aduci pe ultima?
In sfarsit, ultima!
N-as fi realizat niciodata daca nu as fi văzut.
Deci, atatea stele are o galaxie:
un morman care cântărește 416 de tone.
Aproximativ 300 de miliarde de graunte de nisip.
Acum am priceput!
Cum poti să te gândesti ca Calea Lactee este atât de mare, cu atâtea stele, cum este posibil?
Cred că data viitoare cand voi vedea stelele, mă voi simti un pic strivt.
Avem 300 de miliarde. Asta e galaxia noastră.
Alcatuita din mici, mici, bobite de nisip.
Și, dacă iei unul ca asta, e Soarele nostru.
Când ma uit la el acum, pare incredibil de neinsemnat.
Când mă uit acum la cer noaptea și văd toate acele stele,
capăta un alt sens de ce suntem aici și incotro mergem.
Ma face să mă gândesc
la sensul vieții.
Cu un pic de ajutor, mugurii mei de genii au înțeles extraordinarul numar de stele din galaxia noastra:
forța propulsoare a micilor bărbați și femei verzi.
Următorul pas in a afla dacă suntem singuri,
este de a descoperi de ce mai are nevoie o formă de viață extraterestră?
Deci, care este pasul următor?
Ei bine, suntem o planetă care se invarte in jurul stelei noastre.
Poate ca ceea ce căutam se afla pe planetele care orbiteaza în jurul acestor miliarde de stele.
Ceea ce găsesc eu interesant, este că avem toate aceste stele în Calea noastra Lactee,
dar asta nu inseamna nimic atata timp cat nu avem si planete.
Existența planetelor indepartate este o idee surprinzător de veche.
În 1584, filozoful italian Giordano Bruno
a presupus ca stelele erau înconjurate de planete.
Si a crezut că aceste planete ar putea fi populate de extraterestrii.
Din pacate, Bruno a fost ars pe rug pentru ceea ce a fost atunci o idee scandaloasa.
Sunt norocos că acum sunt timpuri mai sigure pentru a fi cosmolog.
Astăzi pare logic că daca viața exista aici, pe planeta noastră,
ea ar putea exista, de asemenea, si pe alte planete care orbitează în jurul altor stele.
Dar cum le găsim?
Găsirea planetelor in vastitatea spațiului nu este ușoara.
Aici sunt niste modele de planete.
Cu ajutorul acestor sfere mici, pot voluntarii sa gaseasca o soluție?
- Dumnezeule, e o nebunie. -Este ca un teatru.
Suntem pe scenă.
Cum am vazut reflectorul, am facut imediat legatura: probabil ca reprezinta o stea.
Asta e analogia cu care lucrăm: stele și planete.
Uitati-va la aici.
- Este o umbră. - Asa-i!
Putem vedea umbra unei planete. Trebuia să fie o planetă mare.
Cred că e ceea ce căutam.
Cautam o stea si inseamna ca in perioade regulate, lunar, saptamanal,
vezi o umbră sau o schimbare in nivelurile de energie.
Daca steaua are planete, vor orbita în jurul stelei.
Și cand vor trece prin dreptul liniei dintre Soare și Pământ,
probabil ca vom vedea o diminuare a luminii pentru că ele vor bloca lumina.
Asta căutăm.
Problema e că aveam o distanța uriașă între stea și locul de unde observam planetele.
Deci, crezi că distanța dintre planete și stea
ar trebui să fie mult mai mica decât distanța dintre observatorul de pe Pământ și planete, nu?
Desigur.
Pentru că este un spațiu imens in spate si unul mai mic aici, poate că ar trebui sa mergem pe balcon.
Asta e bine.
Este corect sa reproducem structura unui sistem solar îndepărtat și sa anticipam o problemă.
Planetele sunt relativ mici, iar steaua lor este foarte luminoasa.
Cred că ne uităm la o pâlpâire in timp ce trece prin față.
Lindsay, esti acolo?
Am ajuns.
Să incepem cu primul, numărul unu, cea mai mică planetă. Sa vedem daca o putem observa, ok?
Cred că e prea mica.
Da.
Să încercăm numarul doi.
Poti s-o vezi?
Nu am vazut nimic. Stai asa...
A fost brațul meu.
Pe asta o vedem.
Asa da!
Am ochelarii, așa că mi-i voi pune ca să văd ce pot observa pentru că asta este o nebunie.
Treci la numărul trei și să vedem ce se întâmplă. Sa incercam una mai mare, da?
Bine, am pus planeta numărul trei în mijloc.
Vedeti ceva?
Eu nu vad incă nimic.
Nimic. Nu văd nimic.
Chiar dacă știm că avem planeta în fața noastră, lumina este atât de puternica incat...
... nu poți vedea umbra planetei.
Ce crezi? Nu o putem vedea.
Nu putem observa lumina, nu putem observa pâlpâirea, umbra...
Au o problemă, dar sunt pe drumul cel bun.
Orice planetă care orbitează o stea îndepărtată este prea mica pentru a se vedea direct de pe Pământ.
Este pierduta în lumina orbitoare a stelei sale.
Dar oamenii de stiinta au realizat ca pot să observe planetele îndepărtate intr-un alt mod.
Cand o planetă orbitează între stea și noi,
astronomii au emis ipoteza ca, cantitatea de lumina a stelelor care ajunge la noi trebuie sa scadă fracțional.
Efectul este mai degrabă ca o clipire a stelelor.
Dar a fost doar o teorie până în 1999,
cand o echipa de cercetatori folosind un telescop simplu cu exponometru
au încercat să detecteze acest efect la o stea îndepărtată.
În 1999, ca student absolvent,
am avut privilegiul foarte special de a fi primul om care a vazut trecerea unei planete prin fața unei alte stele.
Când am văzut prima dată aceasta imagine, mi-am pierdut mintile.
Era exact semnalul pe care am sperat sa-l vad și era acolo, pe calculator, în fața mea.
La 150 de ani lumină depărtare,
planeta Osiris, așa cum a fost numita neoficial, este enorma.
Un gigant de gaz de aproximativ 220 de ori masa planetei Pământ.
Confirmarea existenței unei asemenea lumi era o realizare monumentala.
Dar este posibila găsirea unor planete mult mai mici, mult mai asemanatoare cu Pământul?
Planete care ar putea fi populate de extratereștri?
În căutarea vieții extraterestre,
oamenii de știință au demonstrat ca există o modalitate de a detecta planete din afara sistemului nostru Solar.
Lindsay, ești pe poziție?
Cu un nou set de instrumente,
voluntarii mei pot vedea cum au făcut oamenii de știință descoperirea?
-Doamne. -Frumos.
E un telescop.
Doamne.
-Știi cum funcționeze? -Nu.
Dar nu poate fi greu, cred.
Cred că e ca un senzor: te uiti prin telescop și iti va spune intensitatea luminii.
Da, cred că putem măsura lumenii.
Să măsurăm cat avem acum.
Bine. Sunt foarte entuziasmata.
Doamne!
Bun. Atat avem de la stea.
- Deci, asta este valoarea noastra inițială? - Da.
Noteaza cu zero. Asta nu are nici o planetă.
Bun. Suna bine.
Expectometrul, care este mult mai sensibil decât ochiul uman,
reactioneaza la cea mai mica schimbare a intensitatii luminii.
Lindsay, vom incerca inca o data sa punem planetele.
Să începem cu cea mai mica.
- Pot să simt tensiunea. - Știu!
Nu vad nimic.
Doamne!
Am văzut clar ca ceva s-a schimbat.
A fost o ușurare vazand că a funcționat pentru că am ajuns in punctul in care vom vedea totusi ceva.
Am observat umbra planetei in miscare prin fata stelei noastre.
Bate palma.
Acum, într-adevăr au ceva.
-Acum vom încerca numărul doi, da? -Bine
Cu fiecare noua planetă pe care o încearcă, lumina stelei se estompează într-un grad diferit.
Pot voluntarii sa inteleaga de ce este atât de important acest fenomen?
Acum să încercăm planetă numărul trei.
Putin mai mare.
În funcție de dimensiunea planetei, vei obține o deviere mai mare.
Merge. Merge.
Și astfel poți determina dimensiunea potențialelor planete
care orbitează stelele indepartate din Calea Lactee.
Aceasta înseamnă că ne apropiem foarte mult de posibilitatea găsirii vieții inteligente
pentru că știm unde să căutăm.
Și când te ocupi de 300 de miliarde de stele,
trebuie să știi unde să te uiti.
Intelegând cum sa detecteze lumile extraterestre,
voluntarii mei au făcut pasul următor pentru a răspunde la întrebarea:
"suntem singuri?"
Oamenii de știință folosesc aceași metodă pentru "a vâna" prin sistemele solare din propria noastra galaxie.
Numai ca ei folosesc instrumente mult mai sofisticate.
Aveam nevoie de a vedea dincolo de atmosfera terestră cu un mare telescop spațial.
Acest telescopul va veni cu misiunea Kepler a lui NASA.
Telescopul Kepler măsoara concomitent luminozitatea a 100.000 stele.
Obiectivul său este să caute sisteme solare cu mici planete stâncoase, ca si Pământul.
Iar rezultatele sunt uimitoare.
Am putut vedea, fără echivoc, zeci de planete în observatiile lui Kepler.
Și apoi fiecare nouă misiune a navelor spațiale, a adus si mai multe planete.
În prezent, numărul lor se ridică la 4.000.
Am învățat că, atunci când ne uităm la stelele de pe cerul nopții,
ne uitam la frații și surorile din alte sisteme planetare
cu care intr-o zi am putea spera sa interacționam.
Poate că trăim în universul lui "Star Trek",
unde fiecare stea găzduiește un sistem de planete cu diferite civilizații la care mergem și le exploram.
Totusi, ceea ce Keppler a descoperit până acum este doar o parte din poveste.
Kepler poate detecta numai planete care trec direct între el și steaua pe care o orbiteaza.
Așa că, trebuie să existe mult mai multe planete în afara liniei directe de vedere a lui Keppler.
Mai mult, unghiul sau de acoperire este de doar 1/4 dintr-un procent al cerului.
Așa că oamenii de știință extrapoleaza datele lui Keppler pentru întreaga galaxie.
Calculele lor au relevat cel puțin 100 de miliarde de planete.
Din care 50 de miliarde sunt susceptibile de a fi lumi stâncoase,
asemanatoare cu a noastra.
Sunt fascinante toate aceste cifre deoarece
sunt atat de mari, mai mari decât mi-am imaginat vreodată.
Dacă ai în galaxie aproximativ 50 de miliarde șanse să se întâmple, nu putem fi singuri.
Chiar suntem speciali intre cele 50 de miliarde planete stâncoase?
Asta imi dă suficiente sperante ca să spun:
"Da, sunt acolo!"
În căutarea vieții extraterestre,
oamenii de știință au descoperit că planetele stâncoase sunt ceva comun in galaxia noastra.
Urmatorul lor pas este să ia în considerare ce ar putea face cu planetele proprii vieții.
Desigur, pe această planetă aproape sigur ca viața a început într-un mediu apos.
Apa e lichidul esențial. Apa are anumite avantaje.
In primul rand, este multă si peste tot.
Hidrogenul este cel mai abundent element din cosmos.
Al treilea cel mai abundent element din cosmos este oxigenul.
Hidrogen, oxigen: H2O.
Apa mai are avantajul că este lichida într-un interval foarte larg de temperaturi.
Și poate interacționa cu alte molecule în moduri care faciliteaza chimia.
Viața, așa cum o cunoaștem noi, are nevoie ca apa să fie în forma lichidă.
Asta înseamnă ca putem restrânge și mai mult căutarea planetelor locuibile.
Distanta de la orbita unei planete stâncoase la steaua sa
este critică pentru ca apa sa poata exista in stare lichida.
Prea aproape de sursa de căldură și toată apa ar fierbe transformandu-se în aburi și probabil ca ar dispare.
Prea departe, și s-ar transforma în gheață.
Dar, între ele, temperatura planetei ar fi numai buna.
Ca terciul din povestea celor trei ursi.
Oamenii de știință numesc această regiune locuibila, "Zona Goldilocks".
Oamenii de știință estimează ca ar putea fi în jur de 500 de milioane de planete stâncoase cu apă lichidă
situate în zona Goldilocks.
Este foarte simplu.
Dacă este o planetă acolo, atunci ar putea avea oceane lichide.
Cu alte cuvinte, este de imaginat că există un fel de viață acolo pur și simplu bazandu-ne pe disponibilitatea apei lichide.
Mulți ani, oamenii de stiinta au crezut ca Zona Goldilocks exista doar in zonele cu apa
și deci, singurul loc în care merita să se caute extraterestrii.
Dar o descoperire recenta indică ca poate exista o sursă alternativă de energie pentru viață,
o sursă aflata in interiorul corpurilor cerești.
Este un concept pe care sper ca voluntarii mei il pot înțelege
în următoarea lor provocare.
Le-am dat o bară de fier și niște cuburi de gheață.
Pot intelege cum ar putea fi prezentă apa lichida, departe de orice stea?
Doamne. Ce avem aici?
Mă gândeam: ce naiba putem face cu asta?
Ce este asta?
Provocarea este de a genera căldură fără sursa de caldura.
Stim ca trebuie să se topească. Trebuie să ajungem de la gheață la apă.
Cum încălzim gheața fără o sursă de căldură?
Ne putem genera propria căldură, da?
Probabil că ne vom folosi mâinile pentru a crea un fel de forță mecanică, ca energia cinetică sa se transforme în căldură.
Cred că trebuie sa frecam această tijă ca să se încălzească și apoi sa o punem acolo.
Ideea este energia.
Ai nevoie de o sursă de energie.
Dacă vrei s-o freci, cred că o să-ti fie mai ușor dacă o freci de celălalt material.
In primul rand, era de ajuns frecarea?
Continuă.
Să încercăm. Punem cuburile de gheata.
Problema era că nu generăm suficientă căldură care să topească gheața.
Dacă încercăm să indoim fierul în sus și in jos.
Asa o sa generăm căldură.
Pasul următor a fost sa-l răsucim și sa-l îndoim.
Incercăm să încălzim această zonă.
Nici acum nu am crezut că o sa generam suficientă energie.
Și asa, indoind-o înainte și înapoi...
Doamne. Incepe sa se rupa...
- S-a slăbit... - Doamne.
Poate ca acum generează suficienta căldură.
Doamne. Va trebui să mă ajutati.
Il rupi.
Cine este următorul?
Peste două secunde, mai stai inca 10 secunde.
Continuă.
Uneori, trebuie doar să stai și să supraveghezi...
Se incalzeste. Continuă.
...si sa fii motivat.
Continuă.
Eram un bun "motivator".
Nu te opri. Concentreaza-te.
Continuă. Continuă.
Înainte și înapoi. Înainte și înapoi.
Trebuie să punem gheața.
Priveam cum se îndoia fierul.
Intinderea și comprimarea alternativa produce frecare internă și căldură în interiorul tijei.
Continuti, continuti. Va apropiati. Incepe să se incalzeasca.
Și s-a incalzit!
Dar pot genera suficientă căldură pentru a topi gheața?
- Continuati. - Uite, uite, uite!
Să încercăm cu gheața.
Grozav.
Misto.
Fantastic.
-Bună treabă, băieți. -Bună treabă.
Nu mă așteptam la atat de multă căldură.
Acum aveam aburi, ceea ce a fost foarte uimitor.
Voluntarii mei au observat ceea ce oamenii de știință
cred acum că poate face sa existe viața mai departe de sursa de căldură a stelelor?
Când căutăm viață, căutam planete care se rotesc in jurul stelelor,
pentru că este nevoie de o sursă de căldură care este steaua.
Dar se pare ca aceasta caldura necesara vietii
poate veni si de la forțele mecanice.
Oamenii de știință cred ca acesta este un proces care se întâmplă chiar acum si în propriul nostru sistem solar.
La 775 milioane de km de soarele nostru se gaseste un magnific gigant gazos:
planeta Jupiter.
Are 67 de luni.
Una din ele, Europa, are aproximativ dimensiunea propriei noastre luni,
dar se afla intr-o pozitie foarte diferita.
Suprafața Europei are terifianta temperatura de -150 °C.
Stim că Europa are multa apa, dar Europa este atât de departata de Soare,
incât nu există nici o îndoiala că apa este ca o stâncă solidă și nu este un loc propice vieții.
Dar Europa nu se comportă așa cum te-ai aștepta
pentru că orbita sa în jurul lui Jupiter nu este un cerc perfect.
Are o traiectorie eliptică.
Ca rezultat al acestei orbite ușor eliptice de aproximativ o abatere de 1% de la un cerc perfect,
face ca distanta Europei fata de Jupiter sa se modifice in timp ce merge pe orbita sa.
Uneori este putin mai departe,
iar alteori, tot atât de puțin, mai aproape.
Aceasta înseamnă că si puterea de atracția gravitațională a lui Jupiter asupra Europei se modifică,
ceea ce face ca luna sa se largeasca intr-o direcție și apoi in cealaltă.
Această întindere și stangere constantă, întindere și stangere,
încălzește interiorul Europei
și permite gheții din care este facuta Europa să se topească.
Europa ne spune ca există si un alt mod de a încălzi o planetă pentru a menține apa lichidă
și care în cele din urmă să furnizeze un mediu locuibil în care viața ar putea prospera.
NASA a propus o misiune de explorare a acestei lumi misterioase.
Ei cred că pot găsi un întreg ecosistem,
ca ecosistemele din adâncuri pe care le avem aici, pe Pământ.
Ar fi intr-adevăr uimitor!
Cu un număr mare de lumi apoase si stâncoase de luat în considerare,
este probabil ca exista nenumărate locuri în care viața pe bază de apă ar putea fi înfloritoare
chiar în acest moment.
Și cu noile descoperiri, cum ar fi apa de pe Marte și Pluto,
cred că vom gasi organisme extraterestre în timpul vieții noastre.
Matematic este probabil.
Viața exista fără îndoială acolo.
Acum, aici exista o perspectivă pe care am găsit-o chiar și mai tentantă.
Având în vedere faptul că galaxia noastră are peste 13 miliarde de ani,
a existat destul timp pentru ca viață simpla sa evolueze în organisme complexe
și, probabil, în civilizații inteligente,
la fel ca pe Pământ.
Iar dacă viața avansată a evoluat pe doar un mic procent din aceste planete,
ar putea exista un bun număr de civilizații extraterestre în galaxia noastră,
care au tehnologia de a comunica cu noi.
Poate că unii deja încearcă.
Pentru a afla, oamenii de știință nu trebuie decat să asculte.
Dar asta nu este așa de simplu cum pare la prima vedere.
Mi-am trimis voluntari acolo unde oamenii de știință cauta semnale din spațiul indepartat.
Doamne!
Uimitor.
-Este al naibii de incredibil. -Este o nebunie.
Pentru mine asta este un semn de viață inteligenta aici, cu tehnologie avansata.
Acum, să aflăm ce detectează astronomii
și cum asta ii poate ajuta in găsirea extraterestrilor inteligenti.
-Misto. -O sa ma joc cu asta.
Ce zici de asta...
Ascultați asta!
Vedeam acel val pe ecran, dar nu numai asta,
puteam auzi un sunet.
Era ceva ca...
Cred că semnalul venit de la antena de satelit, e ceea ce vedeam aici.
Așa e.
Când radiotelescopul lucreaza,
receptioneaza vibrații electromagnetice din spațiu.
Pentru ca stelele și planetele îndepărtate,
de fapt, totul din galaxia noastra,
emit unde radio:
toate, dintr-o dată
și tot timpul.
Acest "zgomot alb" este sunetul Universului,
transformat în ceva pe care sa il putem auzi cu urechile noastre.
Și acolo, undeva, poate exista un mesaj de la o viață inteligentă.
Deci, în căutarea vieții extraterestre ne confruntăm cu o problemă.
Cum este posibil sa auzim o emisie extraterestra in atat de mult zgomot de fond?
Doamne. Grozav.
Cu echipamentul pus la dispozitie, voluntarii mei pot gasi soluția?
Este o provocare interesantă pentru că spațiul este zgomotos.
Dacă altcineva este inteligent și emite către noi, cum îl vom auzi?
Cum il vom găsi?
Locul asta pare cunoscut.
Stim deja de acest "zgomot alb" al spațiului cand ascultăm spațiul.
- "Zgomotul alb" vine din difuzoarele care ne înconjoară. - Cred ca avem un egalizator aici.
Crezi ca putem sa-l eliminam și apoi să încercam să intelegem ceea ce vrem să auzim?
Volumul "zgomotului alb" este constant.
Deci, folosind egalizatorul și un megafon,
cum vor gasi voluntarii mei un mesaj emis din spațiu indepartat?
- Tu vei reprezenta viața inteligentă. - Da, imi place.
L-am transformat intr-un extraterestru, iar treaba lui era sa emita ca un extraterestru.
Du-te si fa-o!
M-au trimis pe mine să fiu acest extraterestru-test de undeva din spațiu.
Vrem să vedem dacă putem auzi
cine este extraterestrul nostru din spațiul indepartat.
Dar marea problema este că aici e atât de zgomotos incat,
chiar dacă există un semnal inteligent, nu am fi capabili să-l prindem.
Suntem "înecati" în acest zgomot.
Sunt un extraterestru.
Nu-l pot auzi.
Sunt un extraterestru.
Ce putem face? Dacă avem asta...
Sunt un extraterestru.
El crea un zgomot artificial.
Sunt un extraterestru.
Nu puteam auzi nimic, deși striga la noi.
Sunt un extraterestru.
Sunt...
Provocarea de a detecta emisiuni extraterestre
a fost luata in considerare de oamenii de știință în anii 1950.
Giuseppe Cocconi și Philip Morrison
au presupus că o inteligenta extraterestra ar face uz de o trăsătură particulară a universului:
există doar o singură bandă de frecvența în care sunt foarte puține vibrații,
și care este straniu de liniștita.
Și în această bandă este o frecvență unică ideala pentru comunicarea pe distanțe lungi.
E o frecvență anume, denumita frecvența hidrogenului, de 1.420 de megahertzi.
Mai mare decat banda radio-televiziunii.
Și această frecvența este foarte importanta pentru astronomie.
Pentru că această frecvență aparține elementului cel mai frecvent din Univers, hidrogenul.
Oamenii de știință isi imagineaza ca astronomii extraterestrii ar fi fără îndoială conștienți de aceasta.
Sa fii bransat la acest frecvența magică, dacă vreți, are sens pentru că si ei trebuie sa cunoasca această frecvența.
Și dacă ei intenționeaza sa încerce sa intre în contact, poate ca o vor folosi.
Cocconi și Morisson au sugerat că acest loc liniștit de pe scala radio,
ar fi frecvența ideală de comunicare pentru civilizațiile extraterestre.
Voluntarii vor realiza ca trebuie sa-si creeze propria versiune
de bandă de frecvență liniștită a galaxiei?
Nu, nu. Asta e amplificata. Mai jos.
Sunt un extraterestru.
Avem multe frecvențe, dar el emite doar pe câteva.
Emite pe o bandă îngustă de frecvențe.
Ne-am gândit că, dacă am putea scoate semnalele din zgomotul de fond, l-am putea auzi.
Dacă ne putem da seama care din ele este, l-am putea izola.
Je suis un extraterrestre.
Elimina-l pe asta.
Sunt un extraterestru.
- Putem amplifica ambele semnale. - Sunt un extraterestru.
- Încep să-l audă. Acum incep să-l audă. - Sunt un extraterestru.
În cele din urmă au reușit sa gaseasca frecvența pe care eram
prin reducerea zgomotului alb din aceasta frecvența speciala.
Au reușit să-mi izoleze vocea de zgomot.
- Sunt un extraterestru! - Il aud!
- Sunt un extraterestru. - Il aud!
Acum pot sa faca aceeași legătură pe care au făcut-o si oameni de știință?
Daca esti o specie inteligentă,
vei alege sa emiti, "hei, suntem aici,"
într-o frecvență mai puțin zgomotoasa,
astfel încât cealaltă viață inteligentă sa te găseasca și sa te auda.
- Spune: "Sunt un extraterestru." - Mă auziţi ?
- Pot să aud cealalta viața inteligentă. - Sunt un extraterestru.
- Este extraordinar. - Sunt un extraterestru.
Astronomii au ascultat semnalele extraterestre
dinspre sectorul cosmic ideal, timp de 30 de ani.
Pentru mulți oameni, cel mai evident mod de a găsi extratereștrii este doar sa-i cauti.
Asta fac in "Star Trek", nu?
Merg curajosi prin spațiu cu o nava puternica și ii cauta.
Asa poate ca este mai interesant pentru televiziune, dar asta este mult mai practic.
Este un proiect numit SETI:
Search for ExtraTerrestrial Intelligence (Căutarea Inteligentei Extraterestre).
Numărul total de sisteme stelare la care ne-am uitat cu atenție, este de câteva mii, dar de foarte putin timp.
Doar am "zgâriat" suprafata.
Poate ca sunt semnale care imi trverseaza corpul chiar cand stau acum, aici.
Si dacă as avea aceste antene orientate corect, as zbura la Stockholm peste o săptămână ca sa-mi iau premiul Nobel.
Cu toate acestea, în 3 decenii de scanare a galaxiei, oamenii de știință nu au auzit nimic.
Acesta evidențiază un paradox revelat de fizicianul Fermi, când a întrebat:
"Unde sunt toti?"
Fermi a vorbit despre contradictia
dintre numărul mare de civilizatii extraterestre prezise de matematica
și lipsa de dovezi despre acele civilizații.
Fermi credea ca astronomii ar fi trebuit să intre in contact cu mult timp în urmă și de mai multe ori.
Dar pentru că se pare ca nu am fost vizitati de extraterestrii,
poate că există o problemă pe care oamenii de știință nu au luat-o în considerare.
Pentru ai face pe voluntari mei sa se gândeasca la acest paradox, au aici o mașină specială.
Oh, Doamne.
Ea reflecta drumul care trebuie facut pentru a intelege probabilitatea existentei vieții extraterestre.
Este demonstrația unui principiu numit "Marele filtru."
Pot sa-si dea seama ce reprezintă?
Mă uitam la această invenție care arata ca o galeata de pus bile.
Să vedem ce este.
Și apoi am miscat comutatoarele.
Unu...
-Dumnezeule, grozav. -Ce frumos!
Uitati-vă.
Ok. Numărul doi.
O bună parte din bile s-au dus din prima coloană in a doua.
De la unu la doi, e ușor.
De la doi la trei, nu e chiar atât de ușor.
Am reusit? Da!
Foarte puține au reusit sa intre în trei.
Și nici una nu a intrat în patru.
Când te duci mai aproape și-l observi, te gandesti:
Ce se intampla aici?
Pentru mine, mașinăria semana cu mai multe lucruri.
Trebuia doar sa eliminăm cateva ipoteze.
Cred că bilele reprezinta planetele care au îndeplinit criteriile de a avea viața.
Vrei să spui ca există o mulțime de criterii care trebuie îndeplinite ca viața să ia nastere
și apoi si mai multe criterii pentru ca viata sa fie inteligenta.
- Asta face masinaria asta. - Cred că da.
Prin aceste procese ele devin din ce in ce mai rare.
Există bariere evidente,
in calea evoluției vieții
care are nevoie de un fel de potrivire.
Au inteles.
Aceste bariere separă partile uimitoarei mele masini.
Ferestrele din bariere devin tot mai mici, astfel încât este din ce in ce mai greu de a trece prin masina.
Bilele din primul compartiment reprezintă planetele stâncoase
care orbitează în jurul stelelor din galaxia noastră.
În al doilea sunt cele care reprezinta planetele stâncoase cu apă lichidă,
pe care s-a dezvoltat viata simpla.
În al treilea sunt speciile de pe planetele care au evoluat în forme complexe de viață.
Și cele câteva bile care au ajuns in ultimul compartiment
reprezintă viața inteligentă care nu a dezvoltat încă tehnologie.
Dar a mai ramas o ultimă etapă
dupa toate compartimentele.
Era o spirală care cobora.
Și în cele din urmă... Boom!
- Uitati-vă la asta!
În cele din urmă, am fost foarte încântați să vedem ca o bilă a reusit, că a iesit din acel tub.
Vine în jos, alunecă.
Ea reprezintă ființele inteligente care au dezvoltat tehnologii pentru a comunica cu alte lumi.
Dacă acea minge reprezintă o viață extraterestră care are tehnologia pentru a comunica,
este foarte puțin probabil și foarte greu de a ajunge in această etapă.
Acum, scopul acestei civilizații extraterestre este de a realiza primul contact,
reprezentat de ajungerea la cutia de la capătul mașinii mele.
Ne-am încăpătanat s-o facem sa ajunga in cutie.
Și apoi, oh, Doamne!
Ce naiba?
Mingea noastra a fost anihilata.
A fost dezamăgitor cand te gândesti ca a trecut prin tot procesul
și, în ultima clipa, dispare in neant.
Deci, ce cred ei ca reprezinta flacara?
Flacăra reprezentată faptul că până în momentul in care se ajunge la o viață inteligentă,
se poate întâmpla ceva cu planeta sau cu speciile inteligente.
Poate exista viață inteligentă dar asta nu înseamnă si ca va supraviețui, se poate întâmpla orice.
Pot fi dezastre naturale, planeta ar putea fi lovita de un asteroid, ar putea fi războaie,
ar putea exista o epidemie sau o boala care o poate distruge.
Viața este fragilă.
"Teoria marelui filtru" sugereaza ca este de ajuns sa existe doar un singur obstacol semnificativ
in calea unei civilizatii extraterestre avansate.
Asta face ca viață extraterestră avansată sa fie atât de rara sau sa dureze atat de putin,
incat este puțin probabil să intram în contact.
Eu, unul, sunt mult mai optimist.
Dar ideea dă un serios avertisment propriei noastre civilizații.
Cred că oamenii sunt într-o foarte delicată poziție chiar acum.
Mașina mi-a spus clar că viața umană este fragilă
și existența noastră ca specie inteligentă este extrem de fragilă.
Sa vedem ce am realizat în călătoria noastră.
Galaxia noastră are în jur de 300 de miliarde de stele.
Fiecare este un potențial centru de sustinere al unei lumi extraterestre.
Nu aș fi realizat până când nu am văzut.
Acele stele sunt orbitate de 100 de miliarde de planete,
din care 50 miliarde ar putea fi stâncoase, ca și a noastră.
Este oficial. Stim cum să găsim planetele care orbitează stelele indepartate.
Cunoaștem 500 de milioane de lumi stâncoase
care ar putea avea materialul vital nevoilor vieții:
apa lichidă.
Viață simplă ar putea fi înfloritoare pe nenumărate din aceste lumi chiar în acest moment.
Și pe unele dintre acestea, evoluția a avut timp sa produca inteligenta,
o viață avansata tehnologic.
- Mă auziţi ? - Aud viața inteligentă de dincolo!
Eu cred ca ființele umane nu pot fi singurile speciile avansate din galaxia noastră.
Cred, destul de probabil, că suntem singura civilizație în acest stadiu de dezvoltare
pe o raza de câteva sute de ani lumină.
A reusit! A reusit!
Deci, in locul tau, nu as avea motiv sa nu dorm din cauza grijii ca as fi răpit de extratereștri.
Călătoria noastră cu siguranță v-a pus pe gânduri.
Această călătorie m-a convins că vom merge mai departe, ca o să vină realizări nemaiintalnite.
Sper ca vom descoperi viață si în altă parte și că vom învăța lucruri noi din asta.
Nu ma voi mai uita la cer la fel. Asta e sigur.
Este o zicală: fiecare călătorie te duce înapoi de unde ai început-o.
Când căutăm in altă parte, vom găsi de multe ori ceva despre noi înșine.
Acum, având posibilitatea de a explora viata din vecinatatea noastră cosmică
Calea Lactee,
ne putem intoarce la marea noastră întrebare:
"Suntem singuri în Univers?"
Gandeste-te la asta.
Universul la scara mare este un vartej de galaxii.
Oamenii de știință estimează că pot exista mai mult de 200 de miliarde de galaxii.
Practic asta inseamna cate o galaxie din Univers pentru fiecare stea din galaxia noastră.
Chiar dacă fiecare galaxie este caminul doar al unei specii avansate din punct de vedere tehnologic, ca si a noastra,
atunci vor fi miliarde de posibilități de existenta a civilizațiilor extraterestre.
Deci Universul este abundent in viață inteligentă.
Faptul ca putem să înțelegem aceasta este o realizare remarcabilă a minții umane.
Sper că acum începi să realizezi că, gândind un pic,
ai geniul a-ti da seama...
...că nu putem fi singuri.
(: SDR :)
URMATORUL EPISOD:
De ce suntem aici?
Ma numesc Stephen Hawking